Copyright logo
הוצאת הליקון ספרים 2012
http://www.heliconbooks.com

מופץ ברשיון Creative Commons גרסה 2.5 CC-BY-SA
מותר להעתיק ספר זה כל עוד נשמר היחוס למחבר אורי עידן וניתן קישור לאתר:
http://read.heliconbooks.com
ניתן לקרוא ספר זה גם באופן מקוון.

ספר זה נכתב באמצעות תוכנה חופשית בלבד. העימוד לספר דיגיטלי נעשה על ידי תוכנת txt2epub.

פרק ראשון

הפלגת קצרה עם רונית

אבישי נכנס לבניין מנהלת המרינה. בכניסה פגש את אמיר מנהל המרינה, "שלום אבישי, חפשה אותך היום בחורה מצרפת" פנה אליו אמיר.
אבישי הביט בו מופתע, מי חפשה אותו ועוד מצרפת?
"יש לך מושג מי זו?" שאל אבישי.
"לא, אמרתי לה היכן היאכטה שלך אבל אני מניח שהיא לא מצאה אותך." ענה אמיר.
"כן, כל היום הייתי בסידורים מחוץ למרינה, האם יש לך דרך ליצור איתה קשר?"
"לא, אבל נתתי לה את הטלפון שלך. אני מניח שהיא תיצור אתך קשר"

תיבת הדואר הייתה ריקה, הבאלגן בכל העולם גם גרם לעיכובים במשלוח דואר, מה שלפעמים היה נחמד כי גם חשבונות לתשלום לא היו מגיעים.
'טוב, מי שלא רוצה כסף לא יקבל' חשב אבישי תוך שהוא מחייך לעצמו וסוגר את תיבת הדואר. הוא פנה לחזור לסירה. בדרכו חזרה, הביט על הדגלים המתנפנפים ברוח וחשב, עונת האביב מתקרבת ואתה הרוחות הצפוניות. 'אני באמת חייב לארגן לי אנשי צוות להפלגות, צריך להתקשר לרועי לראות כמה זמן יש לו בתקופה הקרובה. אולי כדאי גם לחדש את הקשר עם דפנה ונטע שהפליגו איתי שנה שעברה' חשב אבישי תוך שהוא נזכר בתחרות השייט אליה יצאו ולא רק שיצאו אלא גם הגיעו למקום ראשון. מאז למרות שעוד הרבה תחרויות היו מתוכננות, אף אחת לא התקיימה.

לפני מספר חודשים הרס וירוס אימתני את מרבית מחשבי העולם האירוע הזה זכה לשם "קריסת המחשבים הגדולה" ונחשב לאירוע הטרור הגדול ביותר מאז 11 בספטמבר 2001 ולמרבה הפלא קרה בדיוק באותו תאריך בשנת 2014.

תוך כדי שהוא עסוק בהרהוריו, צלצל הטלפון. 'אולי היא כבר מתקשרת?' חשב אבישי תוך שהוא מוציא את הטלפון מכיסו.
"שלום, אבישי? מדברת אלכס, זוכר אותי?

לקח לו שנייה אחת להזכר. אלכס הייתה אשת המכירות בחברה ממנה רכש את היאכטה שלו לפני כשנתיים. עד לפני שנה היו מתכתבים בינהם. אבל שניהם לא היו ממש טובים בשמירת קשר מרוחק וכך נתמסמס לו הקשר.
"כן, בוודאי שאני זוכר, מה את עושה בארץ" שאל אבישי באנגלית.
"אני בישראל לכמה הרצאות ופגישות עם לקוחות, נזכרתי שכתבת לי שאתה גר על היאכטה במרינה הרצליה אז הלכתי היום למנהלת המרינה לחפש אותך." ענתה אלכס באנגלית המדהימה שלה כמעט ללא מבטא צרפתי.
אבישי שמח שהיא זכרה אותו ובאה לחפש אותו.
"מעולה, את מוזמנת לבוא ליאכטה, איפה את מתאחסנת?" שאל אבישי.
"אני במלון אכדיה, האם אתה כאן אחרי הצהריים? אני מסיימת את הפגישות שלי בערך בחמש" ענתה אלכס.
"כן בשמחה אני אמתין לך ביאכטה." ענה אבישי.
"טוב, להתראות בנתיים, אני צריכה לחזור לעבודה" אמרה אלכס וסגרה את הטלפון.

אבישי המשיך בדרכו לרציף כשחיוך על פניו. יהיה ממש נחמד לפגוש את אלכס הערב חשב לעצמו.
מיד לאחר שנכנס בשער הרציף, שמע קול נשי קורא לעברו "אבישי".
הוא הביט שמאלה ועל אחת הסירות בתחילת הרציף ראה את רונית שאימנה אותו ואת הצוות שלו לתחרות בקיץ האחרון. באותה תקופה אמרה רונית שהיא פרשה מהשייט, אבל כבר אז הוא ידע שהיא עוד תחזור. לכן הוא לא כל כך התפלא לראותה שם.
"שלום רונית, מה שלומך, מזמן לא ראיתי אותך"
"כן, באמת מזמן. תרצה להצטרף אלינו לאימון קצר? חסר לנו הגאי"
הוא הסתכל על הסירה, ועל הצוות שעל הסירה, נראה היה שמדובר בקבוצת הנשים של בית הספר לשיט, הוא שמח לראות שהן יוצאות שוב להתאמן. נדמה היה שפעילות בית הספר הופסקה והחלה להתחדש רק בחודש האחרון.
"כן, בשמחה" ענה אבישי וחשב לעצמו שאו שאין בכלל עם מי להפליג או שיש הרבה הזדמנויות להפליג, הוא הביט בשעונו, השעה הייתה אחת בצהריים, מן הסתם יהיה לו זמן להפליג ולחזור בזמן לפגישתו עם אלכס.
"רק תני לי להחליף בגדים ואני בא" הוא המשיך מיד.
"בסדר, אנחנו ממתינות לך כאן" אמרה רונית.

לאחר מספר דקות, חזר אבישי, לבוש במכנסי בד פשוטים ומעיל רוח קל.
"טוב, אני מוכן" אמר אבישי תוך שהוא חולץ נעליו ועולה לסירה. הסירה הייתה סירה תחרותית גדולה וחדשה יחסית, באורך של כארבעים וארבע פיט.
"האימון היום הוא על תמרונים בים, סיבובים ומהפכים" אמרה רונית תוך שאבישי התמקם ליד ההגה.
"אני מעולם לא הפלגתי על הסירה הזו וכבר את רוצה שאהיה הגאי באימון תמרונים" אמר אבישי בחיוך קל.
"בדיוק סיפרתי לבנות על התמרונים המושלמים שעשיתם בתחרות" השיבה רונית.
אבישי הסמיק קצת ואמר "סיפרת להן גם על הזינוק המוקדם במקצה הראשון?"
"כן, סיפרתי, הרי זו אחת הדוגמאות לטקטיקה טובה ותמרונים טובים, למרות שהייתם צריכים לזנק מחדש אחרי כולם, הגעתם למקום די טוב במקצה הראשון"
האמת שרונית צדקה. למרות פסילת הזינוק, הצליח אבישי יחד עם הצוות שלו להגיע למקום טוב באותו מקצה ואפילו להגיע למקום ראשון כללי לאחר שקלול התוצאות.

"טוב, אז נצא לים?" שאל אבישי.
"כן, נצא לים" ענתה רונית וניגשה להתניע את המנוע.
תוך דקות ספורות הם היו בים עם מפרשים למעלה. אבישי נהנה לראות את המיומנות של הצוות, איך הן הרימו מפרשים במהירות וביעילות.
"תתני לי קצת להתרגל לסירה, לפני שנתחיל באימונים?" אמר אבישי. "כן, אין בעיות, לא יזיק לעשות קצת חזרה על הולכת סירה"
אבישי הפליג ברוח קדמית ואז ירד לרוח צד ואחר כך גבית. הוא נהנה מהמהירות בה הסירה מגיבה. אכן סירה תחרותית טובה. כבר מזמן שהוא לא הפליג על סירה אחרת חוץ מהסירה שלו.

לאחר מספר דקות של הפלגה אמר אבישי "טוב, אני מוכן, רק קחי בחשבון שאני לא ממש מכיר את הסירה"
"אני סומכת עליך שלמרות זאת יהיו כאן תמרונים מושלמים" צחקה רונית.
הם בצעו מספר סיבובים, לאחר כל סיבוב העירה רונית מספר הערות לכל אחת. אבישי היה די מרוצה מהתמרונים של הסירה והיה די מופתע מעצמו שהתרגל כל כך מהר לתמרונים של סירה שהוא מעולם לא הפליג עליה. בעבר לקח לו זמן רב להתרגל לתגובות של כל סירה שהפליג עליה. לאחר הסיבובים בא תורם של המהפכים, אבישי זכר את המהפכים המהירים שלמדה אותם רונית לקראת התחרות שלהם וחשב שבסירה מהירה שכזו מן הסתם המהפכים יהיו עוד יותר מהירים וידרשו תגובות מהירות בהגה. גם כאן, לאחר כל תמרון, העירה רונית הערות לכולן, הפעם העירה מדי פעם גם לאבישי. החוכמה בתמרונים היא לדעת מתי להחזיר את ההגה חזרה ובמהפכים היה לאבישי קצת קשה.

לאחר כשעתיים של אימון אמרה רונית "טוב, נראה לי שנחזור לחוף, אני מניחה שכולן עייפות" אבישי הסתכל על הבנות, שהעיפות ניכרה על פניהן. הוא עצמו היה שמח להמשיך להפליג. לפעמים נדמה שהוא לעולם לא מתעייף מלהפליג.
לאחר שהורידו מפרשים אמרה רונית "טוב, תכניס אותנו חזרה?" אמרה רונית.
"אין בעיה" אמר אבישי וכיוון את חרטום הסירה לכיוון המרינה.
'זה היה טוב, לצאת שוב לים' חשב אבישי תוך שהם התקרבו למרינה. בתקופה האחרונה הוא כמעט לא יצא לים.

כשנכנסו לתעלה של רציף C הצביע אבישי שמאלה ואמר בחיוך קל "זה הבית שלי." כולן הביטו שמאלה מנסות להבין על איזו סירה הצביע אבישי. אבישי המשיך לשוט באיטיות במרכז התעלה מחפש את מקום העגינה של הסירה, זה לא היה קשה במיוחד, מאחר שאף סירה אחרת באותו אזור לא יצאה לים. כך שמקום העגינה הפנוי, היה מן הסתם המקום הנכון, אבישי הסתכל קדימה וסובב את ההגה, מפנה את חרטום הסירה את מקום העגינה. על החרטום הייתה מוכנה אחת מנשות הצוות, לתפוס את החבלים שנשארו על הרציף. תוך רגעים ספורים הייתה הסירה קשורה לרציף.

רונית החלה לסכם את האימון, היא הסתכלה על אבישי ואמרה "אתן רואות, זה מה שקורה כשמפליגים כמעט כל יום"
"כל יום?" הסתכלו עליו כולן.
"הלוואי, לפחות זה מה שחשבתי כשקניתי את היאכטה לפני כשנתיים שנים" אמר אבישי.
"אתה משתתף הרבה בתחרויות?" פנתה אליו אחת הבנות.
"לא, ממש לא. חוץ מהתחרות האחרונה שרונית אימנה אותי, שנים לא הייתי בתחרות."
"מדהים, אז איך הגעת לרמה כזו של שייט?"
אבישי הביט בהן קצת נבוך, הוא מעולם לא חשב על עצמו כשייט ברמה גבוהה. תמיד התיחס לעצמו כחובב בלבד.
"תודה, אני לא יודע אם אני ברמה כזו גבוהה. כל דבר שאני עושה אני מנסה לעשות אותו הכי טוב שאני יכול."

לאחר שסיימו לסכם את האימון פנה אבישי לרונית ואמר "אני שמח לראות שחזרת לשייט"
"כן, נראה לי שצדקת שאמרת פעם שזו התמכרות שאי אפשר לרפא אותה" צחקה רונית.

פרק שני

אלכס מגיעה לביקור

"אבישי?" נשמע קול נשי במבטא צרפתי קל.
הקול נשמע מוכר לאבישי, רק שלא היה בטוח שזו אכן היא.
הוא הסתובב והביט על הרציף "שלום אלכס" אמר אבישי תוך שהוא קם לפתוח את מעקה הסירה. אלכס הייתה אשה נאה עם שיער חלק בצבע חום כהה. היא לבשה חולצה לבנה קצרה ומכנסיים בצבע שחור. "בואי תעלי" המשיך אבישי.

אלכס חלצה את נעליה ועלתה לסירה.
"למה לא אמרת שאת באה?" שאל אבישי תוך שהוא חושב שהתשובה די ברורה, הרבה דברים קרו בתקופה האחרונה. הוא מכר את ביתו ועבר לגור על היאכטה. תוך כדי כך החליט לשנות הכל כולל את כתובת הדואר האלקטרוני שלו. ממש התחלה חדשה. זו גם הסיבה לשמה של היאכטה שלו "Sunrise"

"האמת ניסיתי. אבל המייל שלך חזר, וגם כתובת המגורים שלך השתנתה.
"צודקת, לרגע לא חשבתי על זה. העיקר שאת כאן" אמר אבישי.
"אז מה את עושה בימים אלו?" שאל אבישי לפני שהספיקה אלכס לומר משהו. היו הרבה דברים שרצתה לשאול אותו.

"עובדת כרגיל, מפליגה קצת פחות ועכשיו בישראל לשבועיים בערך, הגעתי שלשום בערב."
"יפה, אני שמח שהגעת, אני מניח שאת עובדת עם רועי"
רועי היה מנהל התחזוקה של החברה שיצגה בארץ את היאכטות מהחברה בה עבדה אלכס. רועי גם סייע רבות לאבישי לפני שרכש את היאכטה.
"כן, האמת שבין השאר באתי להנחות את אנשי התחזוקה על המערכות ביאכטות החדשות"
אבישי הסתכל עליה בתמיהה, הוא חשב שתפקידה הוא מכירות בלבד. הוא לא ידע שתחזוקת היאכטות היא גם חלק מתפקידה.
נראה שאלכס הבינה את תמיהתו ומיד המשיכה "בתקופה האחרונה התחלתי לסייע גם למחלקת התחזוקה, חשבתי שכך אוכל להפליג יותר."
"ואת באמת מפליגה יותר?"
"לצערי לא ממש"
"טוב אז אפשר לתקן את זה. יש לך זמן להפליג בארץ?" שאל.
אלכס חשבה קצת, מנסה להזכר בלוח הזמנים שלה. "בסוף השבוע הזה יש לי זמן ולקראת סוף השבוע הבא."

"את רוצה לראות את הסירה שמכרת לי" העביר אבישי נושא תוך שהוא קם ממקומו ויורד פנימה.
"אני כבר רואה שאתה שומר עליה מאד יפה" היא אמרה תוך שהיא יורדת אחריו.
הסירה באמת נראתה כמקום שגרים בו, לא הכי מסודרת אבל יחסית נקייה. על השולחן במרכז הסלון היה מחשב נייד פתוח, לידו מספר ניירות.
היא הסתכלה סביב, ליד המטבח הקטן היו מיספר ספרי בישול, מעל ספת הסלון היו מספר ספרים רובם באנגלית, אלו שאת שמותיהם הצליחה לקרוא, היו ספרי מחשבים.
אבישי סגר את המחשב וסידר קצת את הניירות מסביב.
"אני מניח שלא צריך להסביר לך הרבה על הבית שלי" צחק אבישי.
"אפשר להציץ?" שאלה אלכס מסתכלת לכוון חדרי השינה.
"כן, בוודאי" אמר אבישי ופתח את דלת החדר הקדמי, כל המדפים מסביב היו מלאים בבגדים ומספר ספרים. ניכר שהסירה שימשה גם להפלגות, מאחר שהיו על המדפים רצועות גומי שהבטיחו שהבגדים והספרים לא יפלו בהטיות בשעת ההפלגה.
הדלת של אחד החדרים האחוריים הייתה פתוחה, נראה שחדר זה שימש כחדר השינה של אבישי, מאחר שעל המיטה היו מצעים ובגדים.
היא ניסתה להיזכר בדיונים שהיו להם על מה שאבישי רצה מבחינת הסידור הפנימי של הסירה. היא תהתה האם כבר אז תיכנן לגור ביאכטה, הוא לא הזכיר זאת. אבל כל הזמן הקפיד על כך שיהיו כמה שיותר שטחי אחסון. הוא בעצם הפך יאכטה שנמכרת בדרך כלל כיאכטה לשבעה ואפילו שמונה, אנשים, ליאכטה לעד חמישה אנשים.
החדר השני שבדרך כלל היה חדר שינה, הכיל לפי בקשתו של אבישי יותר ארונות ומזרן קטן יותר שיכול להספיק לאדם אחד.
"כשהזמנת את היאכטה חשבת כבר אז לגור בה?" שאלה אלכס.
"לא היו לי תכניות באותו רגע. החלטתי שזה יהיה הבית שלי רק כשהבאתי אותה לארץ, אחרי שביליתי בה מספר לילות." אמר אבישי.
את סיפוריו על המסע הזה קראה אלכס במיילים ששלח לה לאחר חזרתו לארץ, היא חשבה אז שכדאי שיכתוב יומן מסע והייתה שמחה לפרסם את היומן הזה לשאר לקוחות החברה. מרבית הלקוחות שוכרים סקיפר מקצועי להובלת היאכטות שלהם, אבישי החליט לעשות זאת בעצמו. הוא נתקל במספר בעיות במסע והצליח להתגבר עליהן יפה, אחת הבעיות הייתה בעיה במנוע שהוא הצליח לתקן למרות שרק שמע על הבעייה בשעורי מכונאות יאכטות.

"אז איך זה לגור על יאכטה, לא צפוף לך?"
"כן, זה צפוף אבל אני נהנה מעצם העובדה שאני בים כל יום. אני אמנם לא מצליח להפליג כפי שחשבתי שאפליג, אבל עדיין כיף להיות כאן כל הזמן"
"לא משעמם לגור ככה באמצע המרינה?"
"האמת שכן, בתחילה היה לי משעמם, אחר כך התרגלתי לשקט הזה והיום לא הייתי מחליף את זה בשום דבר אחר." ענה אבישי.
אלכס חשבה שלגור לבד במקום כה קטן, זה לא קל. היא בילתה לא מעט על יאכטות ברחבי העולם אבל זה תמיד היה בהפלגות. לגור על יאכטה מעולם לא עלה בדעתה.

היא הסתכלה בשעון ואמרה "אבישי, לצערי אני צריכה ללכת, יש לי פגישה עם לקוח פוטנציאלי בקרוב"
אבישי הצטער קצת על הביקור הקצר. "מה את עושה הערב שאל?"
הוא נזכר כיצד היא ארחה אותו בביקורו בצרפת ורצה לתת לה אירוח דומה.
אלכס חשבה רגע ואמרה "אני אשמח להפגש בערב. אני במלון דן אכדיה"
"האם שמונה בערב יהיה נוח לך?" שאל אבישי בעודו חושב כיצד להגיע אליה ואיזה מסעדות להציע לה.
אלכס נראתה כמנסה להזכר בלוח הזמנים שלה "כן, זה בסדר, תרצה שאגיע אליך לכאן?" שאלה.
"לא, התכוונתי שאפגוש אותך בלובי של המלון בשמונה, זה מלון קרוב, במרחק הליכה מכאן"
אלכס ידעה עד כמה קרוב המלון, היא בקשה מלון קרוב למרינה, אם כי לא נסתה לעשות את הדרך ברגל. לה זה נראה קצת ארוך להליכה.
"טוב אז נפגש בשמונה" אמרה אלכס תוך שהיא לוקחת את נעליה.
אבישי הביט בה הולכת לאורך הרציף ושמח שהיא באה.

פרק שלישי

אבישי מספר את סיפורו

בשעה שבע ושלושים בדיוק הגיע אבישי ללובי המלון. הוא מעולם לא היה במלון הזה. המלון הוא מלון חמישה כוכבים ונראה מפואר, אם כי ניכר שהבניין ישן מאד, הלובי היה קטן יחסית. הוא חיפש מקום בו יוכל לראות את המעליות. הוא שיער שמשם אלכס תגיע.
דקות ספורות לאחר שהתיישב, ראה את אלכס מגיעה מכיוון המעליות ומביטה סביב מחפשת אותו. היא לבשה חולצה אדומה וחצאית כחולה. הוא חשב שהיא לבושה מהודר יחסית.

"שלום אלכס" אמר אבישי תוך שהוא קם לקראתה.
"ערב טוב, אתה כרגיל דייקן" צחקה אלכס.
"את נראית טוב הערב" אמר אבישי מתעלם מהערתה על דייקנותו.
"גם אתה נראה טוב" ענתה אלכס בנימוס אם כי נראה שזה היה נימוס בלבד. אבישי לבש בגדים די רגילים, אלכס נראתה לבושה ממש ליציאה.
"אז לאן נלך?" המשיכה אלכס.
אבישי חשב מראש על מספר אופציות באזור התעשייה הקרוב שבמשך היום הוא אזור תעשייה ובערב הופך לאזור מסעדות. הוא אמנם לא היה בליין גדול אבל קצת מסעדות הוא הכיר.
"מה דעתך על מסעדה הודית, אני זוכר שאמרת שאת אוהבת אוכל הודי"
"זה רעיון טוב, אני שמחה שזכרת. האם המסעדה במרחק הליכה?" שאלה אלכס. היא ידעה שלאבישי אין רכב ולכן הניחה שמדובר במסעדה במרחק הליכה מהמלון.
"לא, זה אמנם לא רחוק אבל לא נראה לי שזה מרחק הליכה. הזמנתי מונית שאמורה לחכות לנו בעוד..." אבישי הביט בשעונו ואמר "שלוש דקות"
שוב הדיוק שלו, חשבה אלכס תוך שהם צעדו יחד לעבר דלת המלון. מחוץ למלון המתינה להם כבר המונית. אבישי פתח לאלכס את הדלת ונכנס אחריה למושב האחורי של המונית.
"למסעדת טנדורי בבקשה" אמר אבישי לנהג המונית.

תוך דקות ספורות הגיעו לפתח המסעדה. אבישי שילם למונית ושניהם יצאו לעבר המסעדה.
במסעדה התברר לאלכס שוב עד כמה אבישי מתוכנן ודואג להכל מראש. הוא כבר הזמין מקום לשניהם, למרות שהמסעדה לא הייתה עמוסה במיוחד.

לאלכס היו המון שאלות שרצתה לשאול את אבישי, לכן מיד לאחר שהתיישבו שאלה "אז אני מבינה שאכן עזבת את הרפואה ויותר מזה, עזבת את כל החיים והתחלת חיים חדשים, זה לא צעד דרסטי?"
אבישי הביט בה ושתק. נראה שהוא חושב כיצד לענות.
"כן, את צודקת זה אכן צעד דרסטי. במהלך ההפלגה מצרפת לארץ, היה לי הרבה זמן לחשוב על החיים שלי בתקופה האחרונה. החלטתי שאני רוצה לעשות שינוי אמיתי בחיים. ממש להתחיל מחדש. מעבר לזה, הבית בו גרתי הכיל מבחינתי הרבה מדי זכרונות מהחיים המשותפים עם אשתי שעזבה אותי ולאחרונה גם התגרשה ממני רשמית. לא יכולתי להמשיך לגור שם. חוץ מזה אהבתי מאד את החיים על הים, זה ממש להיות בחופש, או ליתר דיוק ארבע חבלים מהחופש"
אלכס חשבה רגע על דבריו. לרגע לא הבינה מה כוונתו ארבע חבלים מהחופש. לאחר שנייה הבינה וצחקה. היאכטה קשורה לרציף בארבע חבלים.

"את זה אני מבינה, אבל לעזוב את המקצוע שהקדשת לו כל כך הרבה שנים?" את הצעד הזה היא לא הבינה. זה היה נראה לה ממש משונה, להשקיע כל כך הרבה שנים ועוד במקצוע כזה ולעזוב אותו.
לפני שהספיק אבישי לענות, נגשה אליהם המלצרית. אבישי שמח על פסק הזמן. הוא לא התכוון להתחמק מתשובה, למרות שזו הייתה הגישה שלו עם רוב האנשים ששאלו אותו על השינוי הזה. לאלכס היה לו רגש מיוחד, לכן הוא לא התכוון להתחמק מתשובה. הוא חשב מה לענות ותוך כדי כך עיין בתפריט. מבחר המנות הלא בשריות, לא היה גדול במיוחד כך שלא היו לו הרבה בעיות לבחור מנה. לאלכס לקח קצת יותר זמן להחליט.
"אז למה עזבת את הרפואה?" שאלה שוב אלכס לאחר שהמלצרית הלכה.
"זה קצת מורכב" ענה אבישי. אלכס חשבה שהוא מנסה להתחמק מתשובה ולא התכוונה לחטט יותר. אם הוא לא רוצה לענות. לשמחתה, אבישי המשיך "כשהתחלתי בלימודי הרפואה הייתי בטוח שאוכל לעזור לאנשים, כך חשבתי גם כשסיימתי את ההתמחות והתחלתי לעבוד ואכן מדי פעם ראיתי מקרים שסביר להניח שבאמת עזרתי למישהו לחיות יותר. אבל כל זה בא במחיר כבד מאד בחיים שלי. מרבית חיי היו בבית החולים. כשכבר הגעתי הבייתה הייתי עצבני ובלתי נסבל. זה מה שגרם לאשתי לעזוב אותי וזה היה הפעמון הראשון. רק שאני לא שמתי לב לזה והמשכתי להשקיע את כל כולי ברפואה. אז הגיע הניתוח האחרון של אשתו של חברי הטוב"
אלכס זכרה את הסיפור הזה, הוא סיפר לה את זה בפגישתם הראשונה בצרפת. היא לא אמרה דבר, לא רצתה לעצור אותו בשטף דיבורו.
"אחרי כל ניתוח שלא הצליח תמיד הייתי מתייסר וחוזר על כל שלבי הניתוח שוב ושוב ללמוד היכן טעיתי והיכן אפשר לשפר לפעם הבאה. כאן, כמה ששיחזרתי שוב ושוב, לא מצאתי דבר אותו הייתי יכול לשפר. עשיתי הכל כדי שהיא תחייה והיא מתה. זה הביא אותי לחשוב שוב על עוד מקרי מוות שהיו לי או לרופאים אחרים והתברר לי שבמקרים רבים אנו עושים כמיטב יכולתינו ובכל זאת לא מצליחים לעזור לאנשים"
אלכס המשיכה להקשיב וחשבה שזה די ברור שהרופאים עושים כמיטב יכולם ולא תמיד מצליחים לעזור, זו מן הסתם לא סיבה לעזוב את הרפואה.

אבישי עשה הפסקה קלה והביט סביבו, הוא התחיל להיות רעב וקיווה שהאוכל יגיע. בדיוק אז הגיעה המלצרית עם לחם הודי ומטבלים לטבול אותו. זה הגיע בזמן.
לאחר שאכל קצת, המשיך אבישי. "במקביל לזה, הגיע לידי מחקר שנגנז על ידי מנהל התרופות והמזון האמריקאי. המחקר הראה שלמעלה משישים אחוז ממקרי המוות בבתי החולים נגרמים כתוצאה מלקיחת תרופות לפי מרשם. כשקראתי את זה, הבנתי עד כמה קצרה ידה של הרפואה מלהושיע וחשבתי על כל המטופלים שהיו לי, לכמה מהם באמת שיפרתי את החיים? לאחר שחשבתי על זה, התברר שהתשובה היא מעט מאד אם בכלל. בקיצור, הבנתי שאני ושאר הקולגות שלי, לא רק שלא באמת מצילים חיים אלא במקרים רבים רק הורסים אותם. אני לא רציתי להיות חלק מזה והחלטתי לעזוב לחלוטין את המקצוע"

אלכס הביטה בו המומה, לא ידעה מה לומר. כבר כשהכירה אותו בצרפת הוא אמר שהוא שוקל לעזוב את הרפואה. אבל אז היה באבל, לכן חשבה שהוא לוקח קשה את מותה של המנותחת האחרונה שהייתה אשתו של החבר הכי טוב שלו ולכן זה משפיע עליו קשה. אבל כפי הנראה שלא. הוא באמת היה רציני ואכן עזב את הרפואה.

פרק רביעי

הזמנה להפלגה לעכו

לאחר שיצאו מהמונית בפתח המלון, שאלה אלכס "תרצה לעלות איתי לחדר?"
אבישי חשב על כך שהיא מן הסתם תזמין אותו. זה הזכיר לו את אותו לילה קסום שהיו יחד בדירתה בצרפת. אבל מצד שני, הוא חשש שזה שוב יהיה לילה אחד ואחר כך הקשר שוב יתנתק כי שניהם לא ממש טובים בתחזוק קשר מרחוק.
מצד אחד הוא מאד רצה לעלות איתה, אחרי הכל אלכס היא אחת הנשים המושכות שהכיר. אולם הוא חשש שירגיש ריקנות לאחר מכן כשהיא תעזוב.
מצד שני כיצד תקבל זאת אלכס שהוא לא רוצה לעלות איתה?

"לא, אני מאד עייף אני חושב שאוותר הפעם" אמר אבישי לבסוף אבל מיד המשיך
"האם תרצי לצאת איתי להפלגה לאורך חופי הארץ?" הוא גם רצה להפליג איתה וגם חשב שהיא תשמח על טיול כזה לאורך חופי הארץ.
כצפוי אלכס שמחה על הרעיון ומיד אמרה כן.
"אז מתי נצא?" שאלה אלכס.
"לדעתי מחר בבוקר, הרי כאן לא עובדים שישי ושבת אז אני מניח שיהיה לך זמן"
אלכס חשבה רגע מנסה להזכר בלוח הזמנים שלה. היא ידעה שסוף השבוע פנוי אצלה. לפני שהגיעה לארץ חשבה כבר מה תעשה בסוף השבוע. היא חשבה על טיול מאורגן לירושלים או נצרת אבל הפלגה בהחלט נשמע רעיון טוב יותר. הטיול היבשתי יכול לחכות קצת.
"ומה המסלול?" היא שאלה למרות שזה לא יאמר לה הרבה. הרי גם כך היא בקושי מכירה את ישראל.
נראה שאבישי כבר חשב על כך ואמר "נצא מהרצליה לכיוון צפון ובסביבות הערב נגיע לעכו שזו המרינה הצפונית ביותר בישראל, נישן שם ונחזור למחרת"
זה כבר נשמע עוד יותר טוב, הפלגה של יומיים. ברגע הראשון היא חשבה על יום אחד שיצאו בבוקר ויחזרו בערב למרינה הרצליה.
"נצא רק אנחנו או שיהיו עוד אנשים?"
"כנראה שגם שחר יגיע. החבר שלי שלא הצלחתי להציל את אשתו" ענה אבישי ונראה שזה הזכיר לו את האבל.
היא ראתה את שחר לזמן קצר כשבא עם אבישי לקחת את היאכטה מצרפת. שחר הפליג עם אבישי את כל המסע מצרפת לישראל, אלכס יצאה איתם ועם עוד שני אנשי צוות שהביאו איתם להפלגה קצרה להכרת הסירה, לאחר מכן יצאו הארבעה למסע הארוך לישראל. התכנון המקורי היה שאלכס תצטרף אליהם לחלק מהדרך אבל לצערה זה לא התאפשר לה.
בזמן הקצר שהכירה את שחר הבינה מיד שמדובר באדם בעל מוח חריף ביותר. הוא עשה רושם של אדם מעניין מאד והייתה שמחה להכירו קצת יותר.
"נחמד, אז מתי להגיע למרינה?"
"תגיעי בסביבות תשע וחצי, לפני זה ממש אין טעם. הרוח תתחיל רק בשעות האלו" ענה אבישי.
"בסדר. אתה בטוח שאתה לא רוצה לעלות אלי?" שאלה אלכס שוב.
"לא, אני אחזור ואלך לישון, מחר יש לנו יום ארוך" אמר אבישי.
"רגע צריך לקנות דברים להפלגה?" שאלה אלכס.
"לא, יש לי הכל בסירה, אל תשכחי שאני גר שם." צחק אבישי.

"טוב אז נתראה מחר" אמרה אלכס וחבקה את אבישי. הוא נהנה מאד מהחיבוק, הם עמדו חבוקים מספר רגעים ואבישי חשב, שאולי בכל זאת כדאי לעלות איתה.
"טוב, אני אלך לישון" אמר אבישי לבסוף.

הייתה לו הליכה לא קצרה עד המרינה. מזג האויר היה נעים, הרוח פסקה כך שלא היה קריר. אבישי אהב ללכת ונהנה מאד מההליכה הזו.
תוך כעשרים דקות הגיע ליאכטה.
כשהגיע, התקשר לשחר לוודא שהוא מגיע מחר.
הוא סיפר לו שאלכס בישראל וסיפר לו על פגישתו איתה הערב.
"אני ממש לא מבין אותך, אשה יפה כמוה מזמינה אותך לעלות אליה ואתה מסרב? אני חושב שמעולם לא הכרתי גבר שהיה מסרב להצעה כזו ובמיוחד מאשה יפה כמו אלכס" אמר שחר.
אבישי הסביר לו את התחושה שלו והחשש שלו מתחושת הריקנות, שתיהיה למחרת הלילה הזה.
"כל הכבוד לך שאתה מסוגל ככה לוותר על לילה עם אשה כזו. אני חושב שאם היא הייתה מזמינה אותי הייתי עולה בלי לחשוב פעמיים" אמר שחר בחיוך.
הוא גם חשב שהוא היה מצליח לשמור על קשר עם אלכס למרות המרחק. הוא מעולם לא הבין מדוע מרחק משנה כל כך לקשר. לשחר היו לא מעט חברים ואו חברים לעבודה שאיתם שמר על קשר גם כשהיו רחוקים. בזכות אחד מהם הצליח להביא לב להשתלה בליבה של אשתו זכרונה לברכה. רק שלצערו, גם השתלת הלב לא סייעה לה להמשיך לחיות.
לאחר מספר שניות של שקט אמר שחר "טוב אז נפגש מחר בתשע וחצי. אני אשמח שוב לצאת להפלגה ארוכה"
הוא חש שוב את האבל על מותה של גלית אשתו. למרות שעברה כבר שנה, עדיין כמעט כל דבר מזכיר לו את גלית.

לאחר שסיים לדבר עם שחר, התישב אבישי על הסיפון וחשב "אולי בכל זאת הייתי צריך לעלות אליה?" לפתע החל להרגיש בודד במקצת. הוא תהה מדוע הוא חש ככה? הרי כבר שנה בערך הוא חי כך לבד על היאכטה ולרגע לא חש בדידות. זה לכשעצמו משונה, כיצד זה שהוא חי לבד על היאכטה בלי העבודה בבית החולים שלקחה את מרבית זמנו והוא אינו מרגיש בודד או משועמם.

אלכס עלתה לחדרה ופשטה את בגדיה תוך שהיא חושבת על אבישי. מרגע שהכירה אותו נראה לה אדם מיוחד. לכן הייתה שמחה לשמור איתו יותר על קשר. היא הצטערה קצת שהקשר ניתק לאחר שקיבל את היאכטה שלו.
היא קצת נעלבה מזה שלא רצה לעלות אליה. היא בהחלט הייתה מודעת להיותה מושא הערצה של הרבה גברים. לכן הפליא אותה עוד יותר סירובו של אבישי לעלות אליה. מעולם לא נתקלה בסירוב להצעה כזו. היא תהתה האם הוא לא נמשך אליה?
היא ניסתה להגדיר לעצמה את הרגש שיש לה לאבישי. האם זו אהבה או שמה זו רק סקרנות ורצון להכירו?
היה בו משהו מושך שקשה היה לה להגדירו. היא אמנם פגשה בחייה לא מעט גברים אבל עדיין היה באבישי משהו מיוחד שלא ידעה להגדירו.

היא לבשה כותונת לילה ונכנסה למיטה תוך שהיא חושבת על ההפלגה מחר, האם הם ישנו יחד באותו תא ביאכטה? מן הסתם כן, רק שזה לא כמו לילה לבד במלון, ביאכטה אין ממש פרטיות. שחר יהיה בחדר השני. היא אמנם שמחה לפגוש שוב את שחר אם כי מצד שני הצטערה שזו לא הפלגה לבד עם אבישי.

פרק חמישי

יוצאים להפליג ומתחיל המתח

אלכס התעוררה יחסית מוקדם, כפי שהתעוררה בימים הקודמים בישראל, היה לה עוד זמן עד תשע וחצי. היא החליטה בכל זאת לצאת לכיוון המרינה, כך היא חשבה יהיה לה קצת זמן לבד עם אבישי.
בשאר הימים לקחו אותה למרינה, היום היא החליטה לנסות לעשות את זה ברגל, אבישי הרי הגיע אליה ברגל אתמול. היא לא ידעה בדיוק את הדרך אבל זה לא אמור להיות מסובך במיוחד, אחרי הכל אפשר לראות את המרינה מהמלון.
היא יצאה מהמלון, הסתכלה לכיוון המרינה ומיד הבינה את הדרך. תוך כעשר דקות הליכה הגיעה לכניסה למרינה, עכשיו נותר רק למצוא את רציף C. לשמחתה היו כמה אנשים שנכנסו לרציף כך שיכלה לפתוח את השער ללא מפתח שלא היה לה. היא ידעה שהיא מפתיעה את אבישי ותהתה כיצד הוא יגיב כשיראה אותה.

אבישי ישב כמו תמיד על הסיפון. היה לו מעין כסא שהכין לעצמו שהתלבש בדיוק על חיבור התורן לסיפון. מאחר שישב עם הפנים לכיוון הרציף ראה מיד את אלכס הולכת לאורך הרציף.
הוא קם לקראתה ופתח לה את מעקה הסירה. "בוקר טוב, הקדמת קצת" אמר אבישי.
"כן, אני רגילה כנראה לקום מוקדם" צחקה אלכס.

היא נכנסה לסירה והתיישבה על אחד הספסלים. אבישי התישב מולה ולא אמר דבר. השקט הזה גרם לה לחשוש שאולי היא מפריעה לו. אולי היא באמת הגיעה מוקדם מדי?

לאחר מספר שניות שבר אבישי את הקרח ואמר "תרצי שאראה לך על המפה לאן אנחנו מפליגים?"
"כן" אמרה אלכס תוך שהיא חושבת שיהיה נחמד לראות את המקום במפה למרות שזה לא יאמר לה הרבה.

אבישי ירד רגע למטה והביא מפה מקופלת, הוא פתח אותה על הספסל ליד אלכס והסביר לה קצת על המקומות, הוא התחיל בלהראות את הרצליה ואחר כך הראה לה את יעד ההפלגה - עכו.
אלכס בחנה את המפה ביסודיות, מפה ימית פשוטה, לא היו כמעט סימנים של מכשולי ניווט או מצופים.
"מאד פשוט החוף שלכם, יחסית ישר, ללא מכשולי ניווט" אמרה אלכס ומיד הוסיפה, "אבל במקום מכשולי ניווט נראה שיש לכם שטחים סגורים לשייט"
"כן, אבל גם לא נורא, בדרך לשם יש שטח אחד שנעקוף אותו ממערב וזה הכל." ענה אבישי והצביע על עתלית ששם היה השטח הצבאי הסגור. זה היה השטח בו הבחינה אלכס.

"בדקת את התחזית להיום?" שאלה אלכס ומיד חשבה שחיי השייטים כאן פשוטים יחסית אין הרבה הפתעות בתחזית למעט החורף שגם הוא לא ממש חורף בישראל.
"כן, הסתכלתי בתחזית, אין יותר מדי הפתעות, רוח דרומית מערבית שתהפוך בהמשך היום לצפונית. הים יחסית שקט" אמר אבישי.
"רוח צפונית? זה אומר שתיהיה לנו הפלגה קצת קשה בדרך הלוך אבל מחר יהיה מדהים, נוכל לפתוח ספינקר" ענתה מיד אלכס.
אבישי חשב קצת על דבריה, היא צדקה. איתה זה יכול להיות מעניין, היא בטח יודעת להפליג עם ספינקר יותר טוב ממנו.
"את חושבת שנצליח להרים ספינקר?"
"כן, שלושה אנשים זה מספיק, אני אראה לך איך." אמרה אלכס ומיד הוסיפה "מתי הרמת ספינקר לאחרונה?"
"בתחרות האחרונה שהשתתפתי אבל אז היינו שישה אנשים"
אלכס החלה בהסבר טכני על הפעלת ספיניקר, כיצד לעשות זאת עם מעט אנשים.

אבישי הקשיב תוך שהוא חושב על כמה מקצועית אלכס בשייט ולאחר מספר דקות אמר "את כל כך טובה בזה, למה את לא שייטת תחרותית?"
"חכה למחר ותראה אם אני באמת טובה, לדבר זה קל, לעשות זה אחרת" צחקה אלכס
"אני בטוח שאת טובה לפחות כמו שאת מדברת" אמר אבישי וקם לסדר את הסירה להפלגה.

בדיוק כשסידר אבישי את הסירה מבפנים הגיע שחר.
"בוקר טוב אלכס, טוב לראותך שוב" אמר שחר תוך שהוא עולה לסירה. אבישי שמע את שחר ועלה למעלה.
"שלום שחר, כמו תמיד אפשר לכוון את השעון לפי הדיוק שלך" אמר בצחוק בעברית ומיד תרגם לאנגלית.
"טוב, נראה לי ששניכם אותו דבר, בניגוד לרוב הישראלים שראיתי, אתם תמיד מדייקים."
"אז מה שלומך אלכס? חשבתי שאת לא אוהבת ליסוע בעולם" אמר שחר.
"כן, התפקיד החדש נותן לי יותר אפשרויות להפליג, אבל יחד עם זה צריך גם לטוס לכל מיני מקומות"
"מה בדיוק התפקיד החדש שלך?" שאל שחר
"אני מדריכה של צוותי התחזוקה אצל הנציגים שלנו ברחבי העולם"
"אז את באמת טסה הרבה"
"כן, חזרתי לטוס, אחרי שנים אני שוב מבלה במטוסים"
"כן אבל גם ביאכטות ומאחר שאנחנו מפליגים עם מדריכת תחזוקה, אין לי ספק שאנחנו בטוחים" ענה שחר.
אלכס צחקה.

"טוב, אז נצא לדרך?" שאל אבישי לפתע.
"אני מוכנה" אמרה אלכס וקמה ממקומה.
אבישי הניע את המנוע ואמר בעברית "שחר, שחרר את החרטום בבקשה"
אלכס לא הבינה את אבישי ונגשה בעצמה לכיוון החרטום.
"טוב, נראה שעדיף לעבור לאנגלית" צחק אבישי.
"לא נורא, אני אשחרר את הירכתיים" אמר שחר וניגש לחבל הירכתיים.

לאחר ששוחררו החבלים תמרן אבישי את הסירה באיטיות אלגנטית החוצה לכיוון תעלת היציאה ומשם לפתח המרינה.
"אני רואה שלמדת לתמרן עם הסירה" אמרה אלכס בצחוק.
"כן, היה לי מספיק זמן להתאמן" ענה אבישי ברצינות. שניהם ידעו למה היא מתכוונת. בהפלגות הראשונות שלו שאלכס יצאה איתו להדריך אותו על הסירה, ביום בו קיבל את הסירה, חלק מתמרוני המנוע שלו נראו כאילו עוד רגע וחלק מהסירה ישבר.
האמת שתמרוני המנוע של אבישי כיום לא היו מביישים מדריך שייט מנוסה.

תוך דקות ספורות הורמו שני המפרשים והם החלו בהפלגה לכיוון צפון מערב. אבישי אמר שמאחר שהרוח תהפוך בהמשך לצפונית, לדעתו עדיף לתפוס עומק כבר עכשיו ולאחר מכן להתקרב לחוף בעזרת הרוח הצפונית.

הרוח הייתה דרומית מערבית, לא חזקה במיוחד, בדיוק כפי שאמרה התחזית. הים היה ריק לחלוטין, הם היחידים שיצאו לים. די משונה בהתחשב בעובדה שימי שישי שבת יוצאות לים מרבית היאכטות.
"מה אף אחד לא מפליג כאן?" שאלה אלכס שגם היא הבחינה שהים היה ריק לחלוטין, באופק בכיוון צפון מערב, נראתה סירה אחת.
"בדרך כלל יש יותר יאכטות, לא יודע מה קרה היום" אמר אבישי.
"טוב, השאירו לנו את הים לבד" צחקה אלכס.

לפתע נשמע צפצוף משונה מתוך הסירה, אבישי ושחר הסתכלו אחד על השני, לא מבינים בדיוק מה זה הצפצוף הזה. שחר היה בטוח שאבישי כבעל הסירה שהכיר כל דבר בסירה יזהה מיד את מקור הצפצוף, אבל גם אבישי לא הכיר את הצפצוף הזה, שהיה חזק ולא מוכר.
"שחר, קח את ההגה, אני ארד לבדוק מה זה" אמר אבישי.
אלכס זיהתה מיד את מקור הצפצוף ואמרה "זו קריאת מצוקה ממכשיר ה DSC" (מכשיר קשר דיגיטלי להעברת מסרים קצרים)
היא ירדה אחרי אבישי להסתכל על ההודעה. זו אכן הייתה קריאת מצוקה, מיד אחריה נשמע קול נשי בקשר "מיי-די, מיי-די, מיי-די" (קריאת מצוקה).

פרק שישי

מצילים יאכטה מטביעה?

"בכל השנים שאני מפליג, רק שמעתי ולמדתי על קריאות מצוקה בים, מעולם לא ראיתי מצב כזה במציאות" אמר אבישי תוך שהוא לוקח עט וניר ומתיישב ליד שולחן הניווט, שם היה מכשיר הקשר וה GPS. הוא רשם את מיקום הסירה כפי שנמסרה בהודעה הכתובה, מיד נשמעה קריאת המצוקה במכשיר הקשר, אלכס הקשיבה למרות שלא הבינה אף מילה, היא הסתכלה במיקום שכתב אבישי וחישבה כמה זמן יקח להם להגיע לסייע לסירה במצוקה.

"מה קרה?" שאלה אלכס שלא הבינה את תוכן ההודעה בעברית.
אבישי הצביע על מכשיר ה DSC עליו נראתה המילה sinking (טביעה).
"מיידי, ליברטי, ליברטי כאן סאן רייז, סאן רייז אנו במרחק כעשר דקות ויכולים לעזור עבור" קרא אבישי במכשיר הקשר.
התגובה לא אחרה לבוא "מיידי סאן-רייז כאן ליברטי נשמח אם תוכלו לעזור סוף"
הוא העדיף לא לשאול יותר מדי שאלות ומיד להגיע לעזרה.
"טוב, אין לנו הרבה זמן, כדאי שנוריד מפרשים ונפליג אליהם" אמר אבישי תוך שהוא עולה למעלה.
"שחר, תניע את המנוע" ביקש אבישי וניגש לגלגל את מפרש החלוץ.
תוך כדי כך המשיך להסביר באנגלית על מנת שגם אלכס תבין "הסירה נמצאת כעשר דקות צפונית מערבית אלינו, מים חודרים אליהם לא ברור למה, העדפתי לא לשאול שאלות ומיד להגיע לעזרתן" אמר אבישי.
תוך רגעים ספורים היו שני המפרשים למטה. אבישי לקח את ההגה וחיפש את היאכטה אליהם הם אמורים להגיע, היא נראתה כצפוי קצת צפונית להם. אבישי סובב את ההגה והחל להפליג לכיוונם.

"היאכטה נקראת ליברטי?" שאלה אלכס, שלא הייתה בטוחה שהבינה נכון מהקריאה את שם היאכטה, מאחר שלקריאה בקשר ימי יש מבנה אחיד, הצליחה אלכס להבין את שם הסירה למרות שלא הבינה את פרטי ההודעה.
"כן, למה את שואלת?"
"אני חושבת שזו יאכטה שאני מכרתי לפני כשנתיים. אני יכולה לפנות אליהן?" שאלה אלכס.
"כן, אם זה יכול לעזור למה לא" ענה אבישי.
אלכס לא חכתה ממש לתשובה וירדה למטה למכשיר הקשר.
"ליברטי, ליברטי, כאן סאן-רייז" נשמע קולה של אלכס באנגלית.
תוך שניות ספורות נתקבלה התגובה. אלכס שאלה לדגם היאכטה ולסיבת הדליפה. לפי דגם היאכטה הבינה שאכן מדובר ביאכטה אותה מכרה לפני כשנתיים. סיבת חדירת המים לא הייתה ברורה להן. אלכס המשיכה לשאול האם הן מצליחות להבין מהיכן חודרים המים, גם זה לא היה ברור לחלוטין, המים מגיעים כבר לגובה של כמעט 10 ס"מ שקשה להבין בדיוק את מוקד חדירת המים. בנוסף לכל הצרות, המשאבה החשמלית שאמורה לנקז את המים הפסיקה לעבוד והן שואבות כעת בעזרת משאבה ידנית שהספקה נמוך מדי, לכן החליטו לקרוא קריאת מצוקה.

"אנחנו בדרך אליכן, סוף" אמרה אלכס ועלתה חזרה למעלה. תוך כדי שהיא מחפשת במבטה את היאכטה, אמרה "זו יאכטה שאני מכרתי ואני חוששת שאני יודעת מה הבעייה"
"מה הבעייה?" שאל שחר שהאזין לשיחה של אלכס עם היאכטה ולא הבין כיצד היא יכולה להבין את הבעייה כשהיא לא שם.
"קלקול של משאבת מים מלוחים של הכיור, ביאכטות בדגם הזה יש בעיה ידועה, קראנו לכולם להחלפת משאבה בחינם, לא כולם הגיעו. בישראל אף אחת מהיאכטות לא הגיעה"
"ומה אפשר לעשות עכשיו?" שאל שחר.
"אני מקווה שאצליח לתקן את זה, אחרת נצטרך למצוא דרך לגרור אותן למרינה." אמרה אלכס ומיד הוסיפה "היכן ארגז הכלים?"
היא ידעה שארגז הכלים של אבישי מכיל כל דבר שרק אפשר לחשוב עליו וללא ספק יכיל מספיק כלים שיעזרו לה לתקן את הבעייה. היא ראתה את הארגז שהוא קנה בצרפת לפני שיצא עם היאכטה למסע לישראל.
שחר עזר לה להרים את הספסל. מתחתיו היה ארגז הכלים, היא הוציאה אותו ופתחה אותו לראות איזה כלים יש שם וכיצד מסודר הארגז.

לאחר מספר דקות ניתן היה להבחין ביאכטה ליברטי. קל היה להבחין שהיא קצת שקועה.

"אל תקשר, אליהם, אני אעבור לשם ואז תיתן לי את ארגז הכלים" אמרה אלכס.
אבישי חשב שאם אלכס כה בטוחה בעצמה, כדאי לתת לה לנסות לתקן את הבעייה, אם היאכטה טובעת, אפשר יהיה להציל את הצוות גם יותר מאוחר.
"טוב, תיהי מוכנה לעבור" אמר אבישי והתקרב לדופן הסירה. על הסירה היו חמש בנות כולן רטובות לחלוטין.
שתיים מהן תפסו את הסירה של אבישי והחזיקו אותה בשעה שאלכס עברה בקפיצה קלילה לסירה השנייה.
"למה ארגז הכלים?" שאלה הסקיפרית של הסירה, שחשבה שהם רק יקחו אותן וישאירו את הסירה לטבוע, הן לא חשבו שיש בכלל סיכוי לתקן את הבעייה.
"אני מכירה את היאכטות האלו ואני חושבת שאני יודעת את התקלה, ענתה אלכס תוך כדי שהיא יורדת למטה עם ארגז הכלים. כל הרצפה הייתה מוצפת במים בגובה של כעשרה ס"מ. הדבר הראשון עליו חשבה אלכס הוא כיצד לשאוב את המים, היא הניחה שהמשאבה החשמלית הפסיקה לעבוד לאחר שהמים עברו מעבר למשאבה ומן הסתם גרמו לקצר במשאבה.
עוד פתרון יכול להיות משאבת המים המלוחים של המנוע, היא יכולה לשאוב די טוב, השאלה אם ניתן יהיה להניע את המנוע?
היא ניגשה לתא המנוע, מאחר שהכירה היטב את היאכטות האלו, ידעה מיד כיצד לפתוח את תא המנוע מהצד בצורה שתאפשר גישה למשאבת המים המלוחים.
המים אמנם היו גבוהים אבל נראה שהמנוע כנראה יוכל לעבוד.

היא גיששה בידיה מחפשת את צינור משאבת המים המלוחים והברז שלו. את הברז היה קל למצוא. עכשיו נשאר לפרק את הצינור המחובר לברז. קצת קשה לעשות זאת כשהכל מתחת למים.
אלכס נגשה לארגז הכלים ולקחה מברג, הסקיפרית של היאכטה עקבה אחריה בספקנות מה, היא לא הבינה מה היא מנסה לעשות. לאחר שהצליחה לפרק את הצינור אמרה "תניעי את המנוע, משאבת המים המלוחים שלו תעזור לנו לשאוב את המים.
הסקיפרית מיד עלתה למעלה להניע את המנוע תוך שהיא מרגישה מבויישת קצת שלא חשבה בעצמה על שימוש במשאבת המנוע.
"עכשיו שהמנוע עובד, יש לנו עוד משאבה שיכולה לעזור" אמרה אלכס ונגשה למקלחת של היאכטה, היא לחצה רגע על כפתור משאבת המים לוודא שהיא עובדת.
גם כאן סייעה לה ההכירות הטובה שלה עם תחזוקת יאכטות מהסוג הזה, תוך רגעים ספורים הצליחה לעקוף את כפתור המשאבה כך שהמשאבה תעבוד גם ללא לחיצה. על הכפתור. לא רבים יודעים שיש ביאכטות האלו מנגנון עקיפה לכפתור הזה שנועד בדיוק למצבים כאלו.

עכשיו נטפל בסיבת חדירת המים" ענתה אלכס ונגשה לכיור במטבח הסירה.
כל הצוות עמד והסתכל הסקיפרית הייתה ליד אלכס ושאלה בספקנות "מה סיבת החדירה?"
"קלקול במשאבת המים המלוחים" אמרה אלכס בבטחון תוך שהיא פותחת את הדלת מתחת לכיור ומגששת בידיה לחפש את המשאבה, הכל היה מלא מים וקשה היה לראות את המשאבה.
כפי שחשבה, דופן המשאבה התפרק לחלוטין והמשאבה הפכה להיות חור המוביל את המים מהים לתוך הסירה. היא שמחה שזו אכן הבעייה.
"זו אכן הסיבה" אמרה אלכס.
כולן הביטו בה המומות, איך היא מצליחה תוך רגעים ספורים לדאוג לשאיבת המים ולהבין מה קורה.

פרק שביעי

אפשר להמשיך להפליג

אבישי ושחר המשיכו להפליג מסביב לסירה העוגנת, ממתינים בקוצר רוח לאלכס. אבישי קצת היה ספקן לגבי התקלה שאלכס חשבה. קשה היה לו להאמין שמשאבה כזו מתקלקלת עד כדי כך וגם אם כן, הוא הניח שיקח זמן רב להגיע להצפה בסדר גודל שהן תיארו. יחד עם זאת הוא קיווה שזו אכן התקלה, מה שאומר שניתן לתקן אותה בקלות יחסית.
הם שמו לב שהמנוע בסירה החל לעבוד והוציא מים. "אלכס כנראה חיברה את משאבת המים של המנוע שתשאב את המים מהסירה" אמר אבישי.
"לא הלך להן, אם אלכס תתקן את התקלה הסירה לא תטבע" צחק שחר.
"למה אתה צוחק?"
"מה זה לא ברור? מטביעים את הסירה ומקבלים מהביטוח סכום שווה לערך הסירה, מוסיפים קצת וקונים סירה חדשה" הסביר שחר.
אבישי חשב קצת וצחק "טוב אין לי מוח קרימינלי כמו שלך"

בנתיים בתוך הסירה, אלכס המשיכה לנסות להבין כיצד ניתן לפרק את המשאבה. זה לא נראה פשוט. היא נסתה להזכר במבנה המשאבה הזו בדגם הזה של הסירה. הבעייה היא שהפסיקו להרכיב את המשאבות האלו לאחר שנמצאה הבעיה בסוג הזה של המשאבות, לכן היא לא זכרה את המבנה. אם זה לא היה חשוך ומוצף, היא הייתה יכולה להבין מיד איך זה בנוי.

"מה קורה?" שאלה הסקיפרית שעמדה מאחוריה וצפתה בה.
"אני מנסה להבין כיצד לפרק את המשאבה ולסתום את הדליפה" אמרה אלכס מבלי להביט לאחור. היא המשיכה לגשש בידיה ולהבין כיצד לפרק את המשאבה.

לאחר מאמצים מרובים, הצליחה למצוא כיצד לפרק את הרוטור במשאבה. פירוק החלק הזה הפך את המשאבה לגליל ריק, זה רק גרם לזרימה חזקה יותר של מים אל תוך הסירה.
לרגע חשבה אלכס לעזוב את זה ולצלול מחוץ לסירה, למצוא את החור ולסתום אותו בפקק גומי. זו אפשרות סבירה, אבל לא הייתה בטוחה שיש ברשותה פקק גומי בגודל הזה. יחד עם זאת אולי תצליח בעזרת פקק גומי לסתום את המשאבה., זה קצת קשה מאחר שמבנה הצינור בתוך המשאבה אינו עיגול מדויק.
היא החליטה לנסות בכל זאת, לקחה פקק קטן ודחפה אותו בחזקה לתוך המשאבה.
נראה היה שזה הצליח. אם כי במצב כזה לא ניתן לדעת האם כניסת המים פסקה, או נחלשה משמעותית. נותר רק לחכות ולראות. תוך מספר דקות ניתן יהיה להבחין בבירור בירידת מפלס המים, לאחר מכן כשהמים ירדו מתחת לגובה המשאבה, אפשר יהיה לבדוק האם יש עוד דליפה משם או לא.

אלכס סדרה חזרה את הכלים בארגז הכלים ועלתה למעלה.
"הצלחת?" שאלו כולן המומות.
"אני מקווה, הצלחתי לפרק את המשאבה וסתמתי את החור."
"וזהו, הכל תקין?" שאלה הסקיפרית.
"לא יודעת, את זה נדע עוד מעט כשירד מפלס המים." ענתה אלכס.
בנתיים נתפנתה אלכס להסתכל על כל צוות הסירה. הצוות כולו היה חמש בנות, לידן היו תיקים, נראה כאילו העלו את כל התיקים שלהן למעלה כדי שלא ירטבו וכדי להיות מוכנות לקחת את הדברים כשיחלצו אותן מהסירה.
כולן היו רטובות לגמרי, חלקן לבשו חולצות, וחלקן הורידו אותן ונשארו עם חזיות בגד ים.
"את חושבת שנוכל להמשיך להפליג?" שאלה אחת הבנות.
"כן, אם באמת הצלחתי, אין סיבה שלא תוכלו להמשיך להפליג. בדרך לאן אתן?" שאלה אלכס ומיד חשבה שגם ככה התשובה לא תאמר לה דבר שכן אינה מכירה את החוף.
"אנחנו בדרך מתל אביבי לעכו"
"גם אנחנו בדרך לעכו" אמרה אלכס.
"את מדהימה, איך את יודעת את כל הדברים האלו?" שאלו הבנות
"זו העבודה שלי, אני אחראית על הדרכת צוותי התחזוקה ליאכטות האלו" ענתה אלכס בסתמיות.
"וואו, איזה מזל יש לנו להפגש עם נציגת היצרן באמצע הים בישראל" אמרה הסיקפרית בצחוק.

תוך כדי השיחה הקשיבה אלכס לקולות המנוע שנשמעו בסדר, המנוע עבד ושאב מים במקביל עבדה משאבת המקלחת וגם כן שאבה מים. אלכס חשבה שזה מאמץ קצת גדול מדי למשאבת המקלחת שלא נועדה לעבודה כל כך ארוכה וירדה לבדוק מה קורה.
ללא ספק מפלס המים החל לרדת, משאבת המקלחת כבר לא מאד יעילה, המים כמעט מתחת למפלס המקלחת.
אלכס ניתקה את משאבת המקלחת, חבל לאמץ אותה כל כך הרבה. אולי בהמשך יזדקקו לה שוב.
שתי בנות ירדו אחרי אלכס והיו המומות לראות את מפלס המים יורד.
"כל הכבוד אלכס, כבר היינו בטוחות שהסירה שלנו טובעת ואת ממש הצלת את הסירה ואותנו"
"תודה, אבל עדיין לא בטוח שהצלחתי" אמרה אלכס תוך שהיא ניגשת למשאבת המים המלוחים גם שם המים ירדו מתחת למפלס המשאבה. אלכס מיששה באצבעותיה את המשאבה הכל היה רטוב שם, קשה היה להבחין אם יש חדירת מים או לא.

"טוב אני חושבת שזה בסדר, אם יש חדירת מים זו דליפה קלה ולא משמעותית, עכשיו נראה האם אפשר לתקן את משאבת הבילג' שאמורה לשאוב את המים האלו."
גם כאן ידעה אלכס מיד לאן לגשת, המשאבה לא עבדה למרות שהכל נראה תקין. אלכס מיד פרקה את משענת אחד המושבים בסלון היאכטה מאחוריה הייתה קופסת חשמל, הבנות הביטו באלכס בסקרנות מנסות להבין מה קורה הן לא הבינו מה הקשר למשענת המושב.
אלכס שמחה לגלות שהשערתה אכן נכונה, הבעייה הייתה פיוז שרוף. כצפוי היא הצליחה למצוא פיוז תחליפי בארגז הכלים המצויד להפליא של אבישי. תוך שניות ספורות גם המשאבה הזו החלה לפעול.
"וואו, כל הכבוד, את מדהימה" אמרה אחת הבנות.

אלכס לא ענתה ורק אמרה "טוב, אז עכשיו כשהכל בסדר, ברשותכן אקרא לאבישי שיקח אותי" מבלי להמתין לתשובה, נגשה למכשיר הקשר.
"סאן רייז, סאן רייז מיאכטה לבירטי" אמרה אלכס, ללא הקידומת מיי-די שנדרשת בזמן מצוקה.
אבישי מיד ענה "ליברטי כאן סאן רייז, כל הכבוד אלכס אפשר להכריז מיי-די פיני? עבור" (מיי-די פיני פירושו סיום של מצב המצוקה).
אלכס חשבה רגע וענתה "סאן רייז מליברטי, בנתיים זה מיי-די פרודנס אבל תחזרו לקחת אותי ונשאר בסביבה לראות שהכל בסדר עבור" (מיי-די פרונדס - מצרפתית סיום זהיר של מצב המצוקה, שימושי במקרה שלא בטוחים שהכל הסתיים)
אלכס עלתה עם ארגז הכלים ואז נזכרה שמשאבת המנוע עדיין מחוברת לשאוב את המים מתוך הסירה. צריך לחבר אותה חזרה.
היא כבתה את המנוע וירדה למטה לחבר את המשאבה חזרה. הפעם זה היה קצת יותר קשה, למרות שלא היו מים, המנוע היה חם והיא הייתה צריכה להזהר שלא לגעת במנוע. כל זה גרם לה להזיע מאד. חולצתה הבהירה הייתה כבר מלאה כתמים שחורים.

לאחר מספר דקות היא עלתה למעלה עם ארגז הכלים. בתזמון מדויק. בדיוק אז התקרבו אבישי ושחר אליהן. אבישי ניגש קרוב מאד ליאכטה, אלכס עברה בקפיצה קלה ליאכטה של אבישי.

פרק שמיני

עוד מקרה חירום?

"שוב תודה על העזרה, האם כדאי לחזור למרינה או שאפשר להמשיך להפליג?" שאלה הסקיפרית בעברית.
אבישי תרגם לאלכס את השאלה. אלכס מיד ענתה "אתן יכולות להמשיך להפליג, אבל בהזדמנות הראשונה כדאי להגיע למספנה לתקן או להחליף את המשאבה"
"תודה אז נפגש בעכו, אנחנו נשמח להזמין אתכם לארוחת ערב לאות תודה על העזרה" אמרה הסקיפרית ומיד לאחר מכן בקשה מבנות הצוות להרים עוגן.

אבישי התרחק מהן והחל להפליג מערבה ואמר "טוב אחרי שהצלנו אותן אפשר להמשיך לעכו"
תוך רגעים ספורים היו שני המפרשים למעלה והם המשיכו להפליג לכיוון עכו.
קצת מאחוריהם אפשר היה לראות את יאכטה ליברטי מרימים מפרשים ומפליגים אחריהם.

אבל זה כנראה לא היה סוף הסיפור, תוך פחות מדקה נשמעה שוב קריאת מצוקה בקשר. לפי הקול היה ברור שמדובר ביאכטה ליברטי.
"שחר, תורידו מפרשים, אנחנו ניגשים אליהן" אמר אבישי באנגלית וירד למטה.

"יאכטה ליברטי, כאן סאן-רייז עבור" קרא אבישי בקשר.
תוך שניות ספורות נשמעה התשובה "יאכטה סאן רייז, מליברטי, יש כאן מצב חירום רפואי, אנחנו קוראות לחיפה רדיו לסיוע רפואי סוף"
זה אכן הדבר הנכון לעשות לעצור את השיחה איתו כדי לקרוא לרופא. רק שהן לא ידעו שאבישי היה רופא בעצמו.
"מיידי ליברטי, כאן סאן-רייז. אני רופא, מה אוכל לעזור עבור"
ניכר שהבחורה בצד השני הייתה בהלם, אבל מיד התעשתה והסבירה שאחת הבנות חשה כאבים בחזה.
אבישי אמר מיד שהם בדרך אליהן. הוא הוציא את תיק העזרה ראשונה ועלה למעלה.

"מה זו המזוודה הזו?" שאלה אלכס בפליאה.
"זה תיק העזרה ראשונה שלי. יש שם מצב חירום רפואי" הסביר אבישי.
אלכס שהייתה על ההגה סובבה אותו מיד לכיוון היאכטה ליברטי ותוך כדי כך אמרה "איזה מזל שיש כאן רופא קרוב"
"כמה חבל שאני צריך להשתמש בתיק הזה שוב" אמר אבישי תוך שהוא פותח את התיק לוודא שיש בו כל מה שהוא צריך.
"וואו, זה בית חולים שלם" אמרה אלכס שבמבט חטוף הבינה את תכולת התיק. במהלך החיים שלה כסקיפרית הספיקה לראות מספר מצבי חירום רפואיים והבינה במה מדובר.

אבישי הביט לעבר היאכטה ליברטי ואמר "שוב אותו תרגול, אני אעבור אל היאכטה ואתם תשארו להסתובב באזור"
אלכס תמרנה לגישה לדופן היאכטה. אפשר היה לראות את המיומנות שלה בתמרון כיצד הגיעה במהירות איטית מאד ממש קרוב לדופן הסירה. אבישי עמד על הסיפון מוכן לקפוץ ליאכטה השנייה. הוא מסר את מזוודת העזרה הראשונה ומיד קפץ ליאכטה.
"מה קרה לה?" שאל אבישי תוך שהוא מביט על הספסלים. על אחד הספסלים שכבה אחת מנשות הצוות ונראתה מעולפת.
"ממש כרגע היא התעלפה" הייתה התשובה.
אבישי שם את תיק העזרה ראשונה על רצפת היאכטה, הוא ניגש לבחורה ששכבה שם, קירב את פניו לפיה מנסה להרגיש נשימה. הוא לא הרגיש כלום. הוא לא היה בטוח האם זה בגלל שהיא לא נושמת או בגלל הרוח שנשבה שהקשתה עליו לחוש את נשימתה. הוא נגע בצאוורה ואמר "אין דופק"
כולן מסביבו היו בהלם. הן היו בטוחות שאם אין דופק משמע שהיא מתה. אבישי פתח את תיק העזרה ראשונה ואמר "תורידו לה את החולצה"
עמוק בתוך התיק מצא אבישי את מה שחיפש. דיפיברילטור נייד. זו פעם ראשונה שהשתמש בו מהרגע שרכש אותו לפני כשלוש שנים. הוא לא ידע בכלל אם הוא עובד או לא. הוא חיפש שקע מצית לחבר את הדיפיברילטור ואמר "תניעו את המנוע. אני אצטרך כמה שיותר חשמל" הבנות הביטו בו המומות. הן לא הבינו במה מדובר.
אבישי לא המתין והניע את המנוע בעצמו. מאחר שאף אחת לא זזה ממקומה, לקח אבישי את התקע וירד לבטן הסירה. הוא ידע ששם בלוח המפסקים מן הסתם יהיה שקע מצית. למזלו הכבל היה ארוך מספיק.

כשחזר למעלה שם לב שהן כבר הורידו את החולצה שלה. הוא ניגש אליה ובדק דופק בצווארה. עדיין לא היה דופק. הוא הסיט את חזייתה ואמר "תתרחקו" כולן הביטו בו המומות הן לא הבינו במה מדובר.
אבישי הצמיד את הדיפיברילטור לחזה ולחץ על כפתור ההפעלה. רעד עבר בכל גופה.
אבישי שוב בדק את הדופק שלה, נראה שזה לא עזר. עדיין לא היה דופק.
"היא מתה?" נשמעה שאלה מאחת הבנות.
"מוקדם מדי לקבוע" אמר אבישי והצמיד שוב את הדיפיברילטור לחזה. הפעם כיוון לעצמה גבוהה יותר. "להתרחק" אמר אבישי והפעיל את הדיפיברילטור. עווית עברה בכל גופה. הפעם זה כנראה עבד, היה נדמה לאבישי שהוא רואה את החזה עולה ויורד.
נגיעה קלה בצוואר הראתה לו שיש דופק. הוא שמח מאד, נראה שהצליח להציל את חייה. הוא שלח את ידו לקחת סטטוסקופ.
הסטטוסקופ היה כלי האבחון העיקרי שלו גם בתקופת עבודתו כרופא. אבישי היה מאד מיומן בזיהוי בעיות רק לפי צליל הדופק בחזה.

"זהו, הצלחתי להציל אותה" אמר אבישי ופנה לעבר מזוודת העזרה ראשונה שעמדה פתוחה מאחוריו. כולן הביטו בו ותהו מה הוא מחפש. הן היו המומות מכמות הדברים שיש שם. מעולם לא ראו מזוודת עזרה ראשונה כזו.
אבישי הוציא מזרק קטן ונתן לה זריקה בזרוע.
לאחר מספר רגעים היא פקחה את עיניה והביטה סביבה "מה קרה?" היא אמרה בקול חלוש כשראתה את אבישי רוכן לעברה.

האמת כולם המתינו למוצא פיו של אבישי שיאמר מה באמת קרה לה.
"נראה שהיה לך התקף לב קל ואחרי זה איבדת את ההכרה" אמר אבישי תוך שהוא מכסה את חזה בחולצתה שהייתה שם על הרצפה.
"כדאי שתנוחי עוד קצת" המשיך אבישי ופנה לסגור את מזוודת העזרה ראשונה."

"היא בסדר?" שאלו שאר הבנות.
"עכשיו כן אבל לדעתי כדאי שתגיעו דחוף לבית חולים. אני אכתוב לה מכתב הפנייה, תנו לי בבקשה עט ונייר"
תוך כדי שהוא כתב, אמר "אני מציע שאחת מכן תסע איתה מיד למאיר ושם תפנו מיד למחלקת לב לד"ר שרוני. אל תכנסו למיון. עם המכתב הזה הוא יקבל אותה מיד. "

"וואו, תודה רבה, איזה מזל שהייתם כאן" אמרה הסקיפרית כשהיא מביטה בהערכה על אבישי.
היא לקחה את המכתב שכתב אבישי הסתכלה בו רגע וקפלה אותו. המכתב הכיל תיאור של המקרה, קצת אבחנות רפואיות שלא לגמרי הבינה ולבסוף בקשה אישית מאבישי לבדוק אותה ללא שהות מבלי לדרוש ממנה לעבור את מסכת הבירוקרטיה של בית החולים. ולמטה חתימה "ד"ר אבישי כץ" עם מספר רשיון.
"מה הקשר שלך לד"ר שרוני?" היא שאלה.
"זה סיפור קצת ארוך, הגרסה הקצרה היא שעבדנו יחד ואני בטוח שהקשר שהיה לי איתו יספיק כדי למנוע מכן את הבירוקרטיה של מערכת הבריאות בארץ" אמר אבישי.
מה שהן לא ידעו הוא שמדובר במנהל מחלקת לב בבית החולים שמאד מאד העריך את אבישי ובזכות הערכה זו הן יקבלו את הטיפול הטוב ביותר שאפשר.

אבישי סידר את מזוודת העזרה ראשונה שלו וסימן לאלכס ושחר שיגשו לאסוף אותו.
"זה חמור מה שיש לה?"
"אני לא יודע. אני מקווה שלא, אבל חשוב שהיא תיבדק בהקדם. תתקשרו אלי מחר לספר לי מה היה" אמר אבישי ונתן לסקיפרית כרטיס ביקור. היא הביטה רגע בכרטיס הביקור ואמרה בפליאה "לא כתוב שאתה רופא"
"נכון, אני כבר לא ממש עוסק ברפואה, אבל כנראה שרופא תמיד נשאר רופא" ענה אבישי תוך שהוא מסתכל על אלכס שהתקרבה בגישה מושלמת.
"להתראות" אמר אבישי וקפץ חזרה לסירתו.

פרק תשיעי

רופא נשאר רופא

לאחר שעלה אבישי לסירתו אמר "טוב אז עכשיו אפשר להמשיך להפליג לעכו"
"מה קרה שם?" שאלה אלכס.

אבישי סיפר את כל הסיפור, איך ראה אותה מחוסרת הכרה וללא דופק וכיצד ניסה להציל את חייה. איך הדיפיברילטור עשה את שלו למרות שזו פעם ראשונה שהוא משתמש בו. כיצד הוא הפנה אותן לבית החולים ישר לראש מחלקת לב.
"וואו כל הכבוד, איזה מזל שהיית כאן" אמרה אלכס.
"כן, מה לעשות, המקצוע שלי רודף אחרי לכל מקום. זה מין מקצוע כזה שאי אפשר באמת לעזוב אותו" אמר אבישי.

"אז זהו, ממשיכים להפליג?" שאלה אלכס בפליאה. תוך שהיא תוהה איך הוא מסוגל אחרי מצב כזה של כמעט מוות להמשיך להפליג כאילו לא קרה כלום.
"למה לא?" הביט בה אבישי בתמיהה.
שחר שכבר הכיר את יכולתו המדהימה של אבישי להמשיך הלאה הסביר "כן אלכס, לאבישי יש יכולת מדהימה להמשיך הלאה. ברגע שאין לו מה לעשות בנושא. הוא פשוט ממשיך הלאה"
"אין לנו מה לעשות יותר. בבית החולים יטפלו בה. מן הסתם ישאירו אותה ללילה אחד שם. מחר כשנחזור הן בטח יתקשרו לספר"

עכשיו הגיע תורו של שחר להביט מופתע באבישי "אתה רוצה לומר שלא לקחת טלפון שלהן ואתה מחכה להן שיתקשרו אליך?"
זה היה קצת משונה, כי אבישי בדרך כלל היה כל כך מסור לחולים שלו.
אחרי רגע המשיך ואמר בצחוק בעברית "סירה מלאה נשים ואתה לא לוקח טלפון?"
"מה אתה חושב שאני כמוך חושב רק על נשים?" ענה לו אבישי בצחוק.
אלכס הביטה בשניהם, לא מבינה מה הם צוחקים. או איך בכלל אפשר לצחוק במצב כזה.

"טוב, למה אנחנו מחכים, בואו נרים מפרשים ונחזור להפליג. עכשיו אין עוד סירות שיטבעו כאן באזור" אמר אבישי.
תוך רגעים ספורים היו שני המפרשים פתוחים והם המשיכו להפליג. לאלכס היה קצת קשה לחזור לשגרה. אחרי הכל לא כל יום רואים שני מקרי חירום אחד אחרי השני. היא מפליגה בים מילדותה ומעולם לא נתקלה במקרה כזה של התקף לב בהפלגה. בכלל צירוף מקרים מדהים. מקרה של חדירת מים שיכלה לטפל בו בקלות יחסית ומיד אחרי זה מקרה חירום רפואי. איזה מזל יש לבנות האלו. מצד אחד מזל רע של שני מקרי חירום אחד אחרי השני ומצד שני האנשים המתאימים ביותר לטיפול בבעיות. אבישי כנראה רופא מעולה. היא הניחה שמנהל המחלקה מן הסתם מאד מעריך את אבישי ולכן יתן לבחורה את הטיפול הטוב ביותר שאפשר. היא לא ידעה עד כמה היא צדקה.

לבית החולים הגיעה חגית בלווית יעל חברתה. הן נגשו לעמדת האחיות בכניסה למחלקה ובקשו את ד"ר שרוני. האחות הביטה בהן המומה. היא לא הייתה רגילה שככה מבקשים את ראש המחלקה. "למה אתן צריכות אותו?"
יעל הגישה לה את המכתב ואמרה "קיבלנו הפנייה מד"ר אבישי כץ"
האחות הביטה בשתיהן המומה "ד"ר כץ?"
"כן" הן ענו ביחד. לא מבינות מדוע האחות כל כך מופתעת.
"חשבתי שהוא עזב לגמרי את הרפואה" אמרה האחות תוך שהיא מתקשרת לד"ר שרוני.
"תגשו בבקשה למשרד שלו" אמרה האחות לאחר מספר רגעים והצביעה לעבר המשרד. הן נגשו למשרד והביטו בשלט על הדלת. עכשיו הן הבינו את הפליאה של האחות שהן בקשו את ד"ר שרוני. מן הסתם לא מגיעים ישר לראש המחלקה.

ד"ר שרוני הביט חליפות בחגית ובמכתבו של אבישי ואמר "יש לך מזל. הגעת לרופא הכי טוב שאי פעם הכרתי. אבידה גדולה לרפואה שהוא עזב." חגית ויעל הביטו בו המומות.
הוא המשיך מיד "טוב די עם הרגשנות. אם אבישי ביקש, נעשה את הבדיקות שהוא ביקש. נתחיל באקו דופלר ואחרי זה נתקשר לאבישי נראה מה הוא אומר"
תוך כדי כך הרים את שפופרת הטלפון ובקש מהאחות להכין לו חדר בדיקות עם ציוד לאקו דופלר. הוא עצמו יבצע את הבדיקה.
לאחר מכן הביט שוב בחגית ושאל "רגע, אבישי לא בדק אותך?"

יעל ענתה במקומה "הוא בדק אותה קצת עם סטטוסקופ, לזה אתה מתכוון?"
"כן. לאבישי יש כושר אבחון שלא יאמן רק מבדיקה עם ססטוסקופ ולכן מפליא אותי שאין במכתב אבחנה"
"הוא אמר שהוא לא יכול ממש לאבחן עם הציוד שיש לו"
"טוב, לא מתאים לאבישי אבל מיד נראה. כנסי לחדר בדיקות מספר 3 ותמתיני לי שם" אמר ד"ר שרוני.

"איפה אנחנו?" שאלה אלכס.
"אבישי הביט לכיוון החוף "אנחנו ליד חדרה, הגשר שאת רואה שם הוא מעגן לאוניות פחם ומסוע של פחם לתחנת הכוח" אמר תוך כדי שהוא מצביע לכיוון הגשר שכרגע לא עגנה לידו אף אניה.
"הרוח עד עכשיו לא התחלפה לצפונית שזה טוב" המשיך אבישי.

לפתע צלצל הטלפון של אבישי. 'מי זה יכול להיות?' חשב אבישי תוך שהוא עונה לטלפון.
"שלום גלעד" אמר אבישי. לפי מספר הטלפון הוא ניחש שזה ד"ר גלעד שרוני, מנהל מחלקת לב בבית החולים.
אבישי תמיד פנה לאנשים בשמם הפרטי. הוא מאד לא אהב רשמיות. גם בתקופה שעבד בבית החולים תמיד ביקש שיפנו אליו בשמו הפרטי.
"חגית הבחורה ששלחת אלי הגיעה. לא הצלחתי למצוא שום סיבה להתקף הלב שאתה מתאר" אמר ד"ר שרוני.
אבישי חשב רגע ואז אמר "מדבר כזה פחדתי. אני לא הצלחתי לזהות שום דבר, אבל בהתחשב בתנאים בהם הייתי, לא סביר שהייתי מאבחן משהו"
"אתה היית מאבחן בכל מצב" אמר ד"ר שרוני בצחוק.
"האם תוכל להשאיר אותה לילה אחד בהשגחה? היא נראית לי בחורה צעירה ובריאה ולכן התקף לב זה די משונה." שאל אבישי.
"לא אבישי. שכחת שיום שישי היום? אם אשאיר אותה ללילה, אוכל לשחרר אותה רק ביום ראשון"
"צודק, לא חשבתי על זה, אתה יכול לתת לי לדבר איתה?" אמר אבישי.
כשדיבר עם חגית, ביקש ממנה ללכת הבייתה ולנוח ככל האפשר ואם היא רוצה, לבוא אליו בשבת בערב לסירה.

לאחר שסיים את השיחה אמר "אוף, אי אפשר להפטר מהמקצוע הזה"
"מה קרה?" שאלה אלכס.
אבישי סיפר לה בקצרה את תוכן שיחת הטלפון.
"האם אתה מצטער שלמדת רפואה?" שאלה אלכס.
"לא. אני חושב שאין מקצוע יותר מעניין ומאתגר מזה. אבל כמו לכל דבר, גם לזה יש חסרונות" אמר אבישי.
"אז מחר בערב אתה חוזר להיות רופא, לפחות לזמן קצר?"
"אני לא יכול להשאיר אותה ככה. אני אעשה כל שביכולתי לעזור לה" אמר אבישי
"כל הכבוד, זה יפה מאד"

שחר שכל אותה עת הקשיב לשיחה אמר "זה אבישי, הרופא הכי אחראי והכי מסור שיש."
זה הזכיר לו כיצד הוא בא עם אשתו זכרונה לברכה לאבישי למרות שלא היה הרופא שלה. אבישי ברגע ששמע את המקרה, עזב הכל ומיד התפנה לבדוק אותה. זה הוביל לטיפול מסור שנסתיים בניתוח השתלת לב. שלצערו לא הצליח והיא בסוף מתה.
המוות הזה השפיע הן על שחר והן על אבישי. זה היה בשביל אבישי האירוע שגרם לו לעזוב את הרפואה, לקנות את היאכטה הזו ולעבור לגור בה.

פרק עשירי

חוזרים להרצליה

"הנה הרצליה, הגענו מוקדם יחסית" אמר אבישי תוך שהסתכל בשעונו. השעה הייתה כמעט חמש בערב. "אני חושב שאף פעם לא הגעתי כל כך מהר מעכו להרצליה."

"טוב, לא כל יום אתה מפליג עם שייטת מדהימה כמו אלכס" אמר שחר.
אלכס הביטה בשניהם קצת נבוכה, עד הצהריים הם הפליגו ברוח מערבית חלשה יחסית עד כדי כך שאבישי חשש שהם יכנסו לתוך הלילה אם הרוח לא תשתנה במשך היום. לשמחתם הרוח הפכה לקראת הצהריים לצפונית מערבית די חזקה. אלכס עזרה להם להרים ספינקר וכוונה את המפרש יפה וכך מהצהריים הפליגו במהירות קבועה של שמונה קשרים שזה מהיר יחסית ליאכטה כזו.
"טוב, נראה לי שהגיע הזמן להוריד את הספינקר, אלכס, קחי את ההגה, אני אלך לחרטום לאסוף את המפרש לתוך הסירה"
"לא, נראה לי עדיף שאני אעשה את זה" אמרה אלכס.
"את בטוחה? זה דורש הרבה כוח" אמר אבישי.
"כשיודעים איך, זה לא הרבה כוח" אמרה אלכס והחלה ללכת לכיוון החרטום. כשהגיעה לחרטום אמרה "תפתחו חלוץ"
כשאבישי קיבל את היאכטה אלכס הסבירה לו בצרפת כיצד עובדים עם מפרש הספינקר. זה מפרש די קשה לעבודה, ביחוד בסירות גדולות כאלו. אבישי ניסה להזכר בהסברים שלה ולהקביל את זה למה שאמרה עכשיו.
מהר מאד הוא נזכר בשלבים השונים. תוך כדי כך, שחר כבר פתח את מפרש החלוץ.
אלכס תפסה את המפרש ואמרה "תהיו מוכנים להוריד אותו ושימו לב לא להוריד מהר מדי"
שחר תפס את חבל המעלן והחל להוריד. התיאום בין אלכס ושחר היה ממש מושלם, תוך רגעים ספורים המפרש היה בסירה. אלכס הכניסה אותו לשק המפרשים ואמרה "זהו הכל מסודר, אפשר לשחרר את החבלים" תוך כדי כך החלה לשחרר את כל החבלים המחוברים למפרש הספינקר. למפרש כזה יש לא מעט חבלים שמחברים אותו לסירה.

תוך כדי שאלכס מסדרת את הסירה צלצל הטלפון של אבישי. אבישי הוציא את הטלפון מכיסו ומיד נזכר באירועי אתמול.
"שלום אבישי, זו חגית"
"שלום חגית, אנחנו ממש עכשיו מתקרבים להרצליה"
חגית שתקה רגע מנסה לחשב את הזמן ואמרה "מה, כל כך מהר? מתי יצאתם מעכו?"
"יצאנו מעכו בסביבות שבע בבוקר, בהתחלה כצפוי שקט מוחלט, אחר כך רוח מערבית חלשה אבל לשמחתי במשך היום התחלפה לצפונית מערבית וכך הפלגנו עם ספינקר רוב הדרך" סיפר אבישי.
ניכר היה שחגית שייטת ותיקה, היא שאלה כיצד הסתדרו שלושה אנשים עם ספינקר.
אחרי שיחה די ארוכה בנושא שייט אמר אבישי "תרצי לבוא היום ליאכטה שנראה אם אוכל לעזור לך?"
אבישי ביקש שתביא איתה את תוצאות כל הבדיקות שעשו לה בבית החולים. לשמחתו ד"ר שרוני נתן לה את הכל. אבישי חש שוב את אותה תחושה של אתגר שהיה חש בתקופתו כרופא. האתגר באבחון מחלות, זה תמיד היה החלק האהוב עליו. הוא אמר אז שרפואה זה כמו פזל.

"אז זהו אתה חוזר להיות רופא?" שאלה אלכס. למרות שלא הבינה את השיחה בעברית, ניחשה שמדובר בחגית.
"כן, וזה אתגר לא קטן עכשיו. התקף לב שלא מצאו שום רמז בבית החולים לכך שהיה בכלל משהו." אמר אבישי תוך שהוא חושב איזה מחלות יכולות לגרום לדבר כזה. הייתה לו השערה מה זה יכול להיות ודי הפליא אותו שד"ר שרוני לא אמר את זה. הוא העדיף כרגע לא להגיד כלום ולהמתין לזה שהיא תגיע והוא יראה את תוצאות הבדיקות.

אלכס קצת הצטערה שאבישי יהיה עסוק בערב, היא רצתה יותר זמן איתו, העובדה שהוא לא רצה לעלות אליה לחדר איכשהו גרמה לה לרצות אותו יותר.

מרינה הרצליה נראתה קרובה יותר ויותר, הם הורידו מפרשים, אבישי לקח את ההגה וניווט את הסירה לרציף. אלכס הביטה בו ואמרה "איך אתה עושה גישות מושלמות כאלו?" היא זכרה את הזמן שאבישי קיבל את היאכטה בצרפת והיא הסבירה לו על היאכטה ונתנה לו לתרגל קצת באזור. כל גישה לרציף הייתה אז מבצע. עכשיו נראה שהוא מיומן מאד בגישות.
"מה הבעייה? להכניס יאכטה למרינה הרצליה יותר קל מלהכניס אוטו לחניון" אמר אבישי.
"טוב נראה שאתה כבר מאומן היטב במרינה הזו" אמרה אלכס תוך שהיא חושבת שזה הרבה מעבר לזה, אתמול הוא גם תמרן מעולה בגישה לסירה עוגנת.

לאחר שסידרו את הסירה אמר אבישי "שחר, תוכל לקחת את אלכס למלון? אני לצערי חוזר להיות רופא ושוב העבודה מחייבת. אלכס, אני אתקשר אליך למלון כשאסיים" אמר אבישי.
"לא חייב למלון, יש לי טלפון סלולרי" אמרה אלכס ורשמה לו את הטלפון על פיסת ניר.

זמן קצר לאחר שהלכו אלכס ושחר, הגיעו חגית ויעל.
"שלום אבישי, תודה שאתה מוכן לקבל אותנו" אמרה יעל.
אבישי פתח להן את מעקה הסירה ואמר בחיוך "קצת מוזר לבוא לרופא לסירה לא?"
"מה שמוזר הוא הצירוף מקרים הבלתי רגיל שזכינו לאנשים הכי טובים בזמן שהיינו צריכות אותם" אמרה חגית תוך ששתיהן עלו לסירה.
אבישי סיפר להן קצת על ההפלגה לעכו. הוא סיפר להן שלאלכס שזה ביקורה הראשון בישראל כל וההפלגה הראשונה בישראל היה מאד מיוחד לראות את עכו. הוא גם אמר שהוא מצטער שהן לא יכלו להמשיך את דרכן לעכו ולפגוש אותם בערב.

"עזוב, אחרי ההתרגשות הגדולה שהייתה לנו, לא יודעת איך היינו ממשיכות וחוץ מזה אחרי מה שהיה לי אתמול אני לא בטוחה שאני בריאה" אמרה חגית מנסה להחזיר את השיחה למטרה המקורית לשמה באו.

אבישי הבין את הרמז ואמר "טוב תני לי את תוצאות הבדיקות שעשו לך בבית החולים."
הוא עיין בשקט בדפים שהגישה לו חגית, היו שם תוצאות בדיקות דם וצילומים של אקו לב וא.ק.ג. שעשו לה. הוא שמח שעשו לה את כל הבדיקות. הרבה פעמים הוא כעס על כך שלא עושים את כל הבדיקות כשצריך.
חגית ויעל המתינו בחשש קל לדבריו של אבישי.
לאחר מספר רגעים אמר אבישי "לפי הבדיקות הכל תקין ואני מבין מדוע הוא לא רצה להשאירך בבית החולים, אבל מצד שני אסור לשכוח שזה היה התקף לב שהוביל לדום לב. זה לא סתם כלום"
"אז מה עושים?" שאלה חגית בחשש.
"אני לא יודע עם גלעד סיפר לכן, אבל אני לא מאלו שמאמינים לבדיקות ועד שלא אבדוק אותך בעצמי אני לא אומר כלום" המשיך אבישי תוך שהוא חושב שהסירה זה לא בדיוק חדר בדיקות בבית החולים. אין לו ממש מיטת בדיקות נוחה אבל כנראה שאין ברירה.
"בואו איתי, הסירה היא אולי לא ממש קליניקה ומעולם לא עשיתי זאת, אבל נסתדר." הוא אמר תוך כדי שהוא יורד לתוך הסירה. הוא הוציא את מזוודת העזרה ראשונה ומשם הוציא את הסטטוסקופ ואמר "תורידי בבקשה את החולצה והחזייה ותשכבי כאן"
חגית נזכרה בדבריו של ד"ר שרוני שאבישי הוא המאבחן הכי טוב והוא עושה זאת עם סטטוסקופ בלבד. יחד עם זאת קצת הביך אותה להתפשט ככה בסירה.
אבישי בדק אותה במשך דקות ארוכות. הוא הקשיב לליבה בכל מני נקודות ואז אמר "תעשי כמה שכיבות סמיכה, אני רוצה להקשיב ללב במאמץ"
רעיון יצירתי חשבה יעל שנזכרה בבדיקות לב במאמץ שעשתה מדי פעם שבדרך כלל היו נערכות על הליכון.
אבישי הקשיב שוב לליבה של חגית ואז אמר "טוב תתלבשי"
"תגידי, נפרדת מחבר לא מזמן?"
שתיהן הביטו בו המומות, זה נכון, בן זוגה של חגית עזב אותה לפני כשבוע. האם גם את זה הוא יכול לאבחן דרך בדיקה שגרתית עם סטטוסקופ?
"מה שהיה לך זו מחלה משונה עם שם משונה, היא נקראת טקצובו, שזה ביפנית תמנון, לפעמים קוראים לה גם סינדרום הלב השבור"
חגית הביטה בו המומה עוד יותר, מה הקשר בין תמנון ללב שבור?.
אבישי החל להסביר שזו מחלת לב שגורמת לתופעות של מחלת לב רצינית יותר ומביאה להתקף לב ולעיתים רחוקות יותר לדום לב כמו שהיה לה. הבעייה היא שאחרי מספר שעות נעלמים לחלוטין כל הסימפטומים ולכן קשה עד בלתי אפשרי לעלות על המחלה הזו מספר שעות לאחר ההתקף.
"ומה הקשר לפרידה?" שאלה חגית.
"אין קשר, זה היה סתם ניחוש שלי" אמר אבישי. בסתר ליבו הוא צחק קצת על הניחוש המוצלח, אבל ידע שפרידה מחבר אינה משהו שצוחקים עליו. לצערו עבר מספיק פרידות בחיים וידע כמה זה כואב.

"אז מה עושים עם זה?" שאלה חגית.
"כרגע לדעתי כלום. יש אמנם תרופות אבל בשלב זה לא הייתי רוצה לתת לך תרופות שעלולות לגרום לתופעות לוואי אחרות."
"אז? כדאי להיות במעקב או משהו?" שאלה חגית קצת בדאגה.
"כן, תבואי בעוד שבועיים ונבדוק אותך שוב" אמר אבישי.
"זה הכל? אז אני בריאה?"
אבישי חשב רגע לפני שענה, בכל זאת היה לה התקף לב עם דום לב. האם אפשר לומר בפה מלא שהיא בריאה?
"אפשר לומר. בנתיים אני לא רואה סיבה לדאגה. אבל רצוי שלא תיהי במצבים מלחיצים. אני הייתי ממליץ על מדיטציה. תרופות כרגע לא הייתי רוצה לתת"

"תודה רבה על הכל. כמה אני משלמת לך?" שאלה חגית לאחר מספר שניות.
אבישי הביט בה ואמר "משלמת? מה פתאום משלמת." ואחרי כמה שניות המשיך "התשלום היחידי שאבקש הוא שתבואי להפליג איתי מדי פעם"
שתיהן הביטו בו בתדהמה, מה שהוא מבקש זה מה שהיא גם ככה עושה, להפליג.